De Tweede Ronde. Jaargang 29
(2008)– [tijdschrift] Tweede Ronde, De–
[pagina 142]
| |
Vertaalde poëzie | |
[pagina 143]
| |
Twee gedichten
| |
[pagina 144]
| |
Dus wat er min of meer gebeurde in zijn hoofd
moest lijken op wat All Brow voelde toen
Jean Cocteau hartstochtelijk verliefd op hem werd
en niet stoppen kon met zijn pogingen hem te versieren
tot hij Coco Chanel zover had gekregen
een afspraak te regelen in Hotel de Castilla,
waar Cocteau niets voor elkaar kreeg, omdat All
een dandy was die zijn overhemden
liet strijken in Londen en voor zijn plezier
een stal raspaarden hield, maar
als het om liefde ging, koos voor een dier,
een jonge knul uit een achterbuurt.
Had hij het zonder dieren moeten doen,
dan was ook All Brow tot een diepe depressie vervallen
heel, heel, heel vergelijkbaar met de cultuur.
| |
All Brow- Què seria de l'home sense les bèsties?
- Si, en un moment, se n'anessin de la terra
totes les bèsties de la terra,
l'home cauria en una gran depressió...
- Recordo el dia en què ell ho digue
però recordant-ho. Semblava
que feia la cita d'un gran autor...
No existia res que el tragués
tant del clot i que l'encengués tant
com el fet de sentir anomenar
les bèsties com a éssers inferiors. L'enutjava
sentir parlar de bestialitat
en fets i accions que atenyen la persona,
sobretot persones que tenien la pegada
contundent, com els cops de campió de boxa
All Brow. Quan en parlava
el seu comentari sovint era
que en la literature i en la boxa
s'empra el mateix llenguatge: l'estil.
N'All Brow es veia en claror amb abril
que el caràcter de l'art era la mentida,
una raça d'amor mesclat amb l'horror
perquè ser boxejador, negre i homoeròtic,
es una situació en la qual
el pitjor que hom pot fer és penedir-se...
Això més o menys devia brunzir
dins el cap i els sentiments d'All Brow,
quan Jean Cocteau s'enamorà apassionadament
d'ell i sense aturall va fer passes
fins que aconseguí que Coco Xanel
els arreglés una cita a l'Hotel de Castilla,
on Cocteau no aconseguí res perqué n'All
era un dandy, enviava les camises
a planxar a Londres, li agradava
col lectionar cavalls pura sang,
però volia que d'amor fos amb la bèstia
d'un garrit jovenet de barriada.
Si hagués quedat sense les bèsties, n'All Brow
també haguera caigut en una gran depressió
molt, molt, molt semblant a la cultura...
| |
[pagina 145]
| |
GedichtOnder de witgekalkte muur
lag de vierkantige steen.
Het gras - de grassen - groeiden
er met hun groen omheen.
Onder het licht lag een steen,
onder de zon steeds steen gebleven.
Een steen die leefde. En die zei:
Blai Bonet, maar heeft toen gezwegen.
| |
PoemaSota el mur emblanquinat
era la pedra quadrada.
L'herba - les herbes - creixia
verda, i l'enrevoltava.
Sota la llum era pedra.
Sota el sol pedra durava.
Era pedra viva. Deia
Blai Bonet, però callava.
|
|